Lycka finns inom dig.
Hitta den med en glad lins och släpp den fri.
Snart kan ni alla lära er den här tekniken.
Det här är ett multiverktyg. Jag täljde det, till hinken.
Tror du att jag jobbar för Curtain?
Jag uppfann lyckotekniken.
Mina uppfinningar.
De bor här.
-Var är Curtain? -Norra Italien.
Vi vet vart vi ska. Vi ses där.
Sakta inte ner om vi kommer ifrån varandra.
Negativa tankar fördunklar bara sinnet.
-Constance, mår du bra? -Självklart.
Huset är omringat. Dags att gå.
Hur länge har de varit så här?
Det kan vara en följd av programmet.
Tydligen hade alla klagat på stel nacke.
Kidnappningen blir av enligt plan.
Han kommer att hitta en teservis för två.
Teet innehåller spår av duskört,
ett starkt lugnande medel.
För nya minnen. Vänta.
Jag behöver nån att prata med.
Vad som än är fel är jag säker på att det ordnar sig.
Du har rätt. Allt kommer att bli bra.
Nicholas.
Ett gott te ska aldrig ha för mycket socker, det vet du.
Ja, men tyvärr är det så att den här brygden
som Nummer två har gjort är ganska bitter.
Det var ingen överraskning.
-Är allt okej? -Ja. Varför skulle det inte vara det?
Jag är med min bror, min familj.
Nummer två.
Hade du ett bra samtal med unge Auguste?
Absolut. Vilket förtjusande barn. Så klok.
Ja. Det är han verkligen.
Jag måste gå.
Nej.
Det är en stor dag imorgon.
Jag är så glad att vi hade den här testunden.
-Drucket eller ej. -Jag med.
Ha en trevlig kväll.
-Båda två. -Ja.
Förlåt. Förlåt. Förlåt. Jag vet att jag misslyckades.
Jag misslyckades. Jag klarade det inte.
Jag kan inte förgifta min egen bror.
-Snälla. -Jag förstår.
Visst... Va?
Du delade livmoder med honom.
Självklart vill du inte skada din bror.
Du älskar honom.
Nummer två.
Nummer två, är du... lycklig?
Okej, Constance och Sticky blev kvarhållna.
Det förändrar saker avsevärt.
-Jag hoppas att de är okej. -Vi hittar dem.
-Det är inte längre en enkel exfiltrering. -Håller med.
Jag trappar upp det till hotnivå Zeta, kanske Epsilon.
-Håller med. -Jag känner inte till era hotnivåer.
Inte det minsta.
Det är vårt system för att klassificera djurhot mot gården
och dikterar vårt svar.
Det kan tillämpas här.
Epsilon kan signalera en strövande björn efter vintervilan eller liknande.
Så väldigt farligt.
Plan Zeta och Epsilon beordrar barnen att hålla sig undan
tills faran är över.
Tack för att du inte säger emot.
Jag har stirrat in i Curtains hjärnrensare.
Jag stannar här.
-Redo? -Taktiken är tyst och djupt.
Alltid.
Vad gör du?
Efter 30 sekunder
är de tillräckligt långt borta för att inte se oss.
Vi ska ingenstans. Vi ska ju stanna här.
Inte när Sticky och Constance behöver oss.
29, 30.
Kom igen.
Det har verkligen varit...
Seriöst?
Det var en klok försiktighetsåtgärd
med tanke på hur opålitliga de har varit tidigare.
Ta av dem nu.
Ja, självklart.
Jag är hemskt ledsen.
Constance, Sticky. Det är så underbart att se er igen.
Oj, vad ni har vuxit.
Reynard och Kate är väl inte så långt efter
med tanke på hur sammansvetsade er lilla klubb är.
-De är inte i närheten. -De borde vara här snart.
Det blir kul att träffa dem.
Tack.
Dra bara.
Förlåt.
Ja. Återigen, jag ber om ursäkt för denna barbariska behandling.
Det är inte min stil. Det vet du, Sticky.
Det jag vet är att du är ond.
Sticky, min vän...
Hypnotisera folk till lycka, manipulera deras hjärnor.
Du bryr dig bara om dig själv.
Den negativiteten är inte bra för dig.
Stress, för tidigt åldrande, död, håravfall.
Lyssna på henne. Hon har rätt.
All din ångest tär på dig.
Snälla, låt mig hjälpa dig att frigöra dig från all spänning
och hitta den inre friden i ditt innersta väsen.
Freden och helheten
som du har letat efter hela ditt liv.
DEN MYSTISKA BENEDICT-KLUBBEN
BASERAD PÅ ROMANEN "DEN MYSTISKA BENEDICT-KLUBBEN"
AV TRENTON LEE STEWART
Jag lät mina misstankar
-komma i vägen. -Ja.
Jag trodde inte att nån plötsligt kunde bli lycklig.
-Jag vet. -Det är omöjligt.
Men jag hade fel. Helt fel.
Det här är otroligt!
Jag vet, men tror du fortfarande inte att det är äkta?
Jo, det är det. Och det känns så bra!
Jag vet!
Men när jag tänker på det logiskt
vill jag stå emot med all min kraft.
Jag går fram och tillbaka om och om igen.
-Försök att inte tänka så mycket. -Ja.
Tänk om allt är bra?
-Det låter underbart. -Ja.
-Lev i nuet. -Ja.
-Känner du det? -Det gör jag.
-Den otyglade glädjen. -Ja, det gör jag.
Ja!
-Hörde du det? -Vad?
Det där.
Vargar?
Ja! Duken kan utföra mirakel!
Exakt! Vad kan den inte göra?
Det är en duk! Rhonda, det är ett segel!
Rhonda? Rhonda! Rhonda, Milligan!
-Jösses! Kul att se er. -Tack och lov att ni mår bra.
-Detsamma. -Vi mår inte bra.
-Ja. -Vi mår helt fantastiskt.
Ja, vi har aldrig mått bättre.
Men vi har saknat er och barnen.
Blinka en gång om rummet är avlyssnat.
-Nej -Nej, ingen lyssnar.
-Allt är okej. Det lovar vi. -Herrn.
Du är klädd som en gisslan.
-En fånge. -Jag vet.
-Jag har aldrig känt mig mer bekväm. -Jag ska få en egen.
-Åh, ja. -Jag längtar.
Jag bad om gult.
-Som solen! -Ja.
Det ser ut som en hästkamel.
Nåt min pappa skulle snida.
Stör det dig att ljuga för honom?
Det var nödvändigt.
Sticky och Constance är med fienden.
Vi hade inte tid att diskutera.
Du var tvungen att göra nåt,
men kan ändå ha dåligt samvete över det.
Jag kanske har dåligt samvete. Okej.
Där är de. Jag ser dem!
Vad har de på sig?
-Varför ler Constance? -Va?
Er bungalow är här borta.
-Känner du doften av salvian? -Aromatiskt.
Det är phlomis fruticosa.
Dess lipofila föreningar bär med sig doften.
Jag vet att jag retas, Sticky, men sanningen är
att jag gillar dina vetenskapliga fakta.
De är upplysande.
Tack, Constance.
Ni kom!
-Är du okej? -Typ.
Jag har saknat dig, Kate.
-Vad är det med henne? -Curtain gjorde det.
Han tryckte på nån knapp i hennes hjärna.
-Va? Hur då? -Det är en grej han gör.
Ser dig i ögonen. Han rör på handen.
Det orsakar nån sorts nervkoherens.
Han gör det till och med på tv.
Constance hade tv:n på och plötsligt
var hon misstänkt snäll mot mig.
Om snällhet är ett brott, är jag skyldig.
Skippa rättegången. Direkt till fängelset.
-Det är mycket oroande. -Det har varit toppen.
Det är ett nöje att vara med henne.
Kom han åt dig också?
Han försökte, men jag började räkna i huvudet.
för att hålla igång hjärnan.
Sen insåg jag att om jag låtsas vara lycklig kan det
bli lättare att hitta herr Benedict och Nummer två.
Imponerande spioneri, Sticky.
Svindleriimitation. Jag gillar hur du tänker.
Jag älskar det.
-Vi letar upp de vuxna. -Vänta.
Ni måste smälta in.
Jag tar inte på mig de kläderna.
Att ta sig in i någons sinne
och släppa ut deras inre glädje kräver skicklighet.
Det krävs vishet.
Det krävs tålamod för att bemästra tekniken.
Men när man ser sorgen och förtvivlan
ersatt av ett varmt, strålande leende,
så vet man att det var värt det.
Fråga Auguste och Belinda och Leandro och Yang Chai.
De har jobbat hårt och är redo.
Snart är ni alla redo att dela med er av era gåvor till världen.
-Vad gör de? -Ja!
De beter sig konstigt. Titta på herr Benedict.
-Alla verkar... lyckliga. -Ja!
Åh, nej. Den sortens lycka.
Varför skulle de inte vara det?
Livet är en bankett. Det är en gåva att leva.
Idag kan jag stolt tillkännage öppnandet av 63 lyckocenter,
över hela världen.
De ska öppnas och skötas av alla i det här rummet.
Nu fattar jag. De är under täckmantel.
-Så är det. -Det måste stämma.
Vårt mål är exponentiell tillväxt.
De är riktigt bra på det.
Att nå världens alla hörn och sprida glädje.
I Kyoto, New Delhi, San Diego,
Melbourne, Kuala Lumpur, Santiago, Lagos, Khartoum.
Var var jag? Ja, Khartoum.
Warszawa, Buenos Aires, Mumbai, Bogota.
Ja, en ny era är nära.
Tack vare er och er orubbliga hängivenhet.
Idag ska vi fira och hylla er,
de framtida leverantörerna
av den världsomspännande lyckorevolutionen.
Tack.
Ja.
Snälla ni. Gå och njut av festligheterna.
Ha det så kul.
-Nathaniel! -Inte nu, Nicky.
Nathaniel, vad hände med den där mannen? Är han okej?
Ja, det verkar vara nåt virus.
-Det är inget allvarligt. -Är du säker?
Jag är säker.
Jag har Europas bästa läkare här. De klarar det.
Gå nu och var med dina vänner.
De verkar glada att vara med dig.
Ja, ja. Men...
-Fröken Perumal. -Reynie!
-Jag är så glad att se dig. -Vi ska rädda er.
Vi måste lämna så fort som möjligt.
-Är herr Benedict här? -Han är här nånstans. Men lämna?
Du kom ju precis.
Du har inte sett alla fantastiska möjligheter.
Kate!
Jag vet att du blir arg, men låt mig säga...
Arg? Aldrig. Varför skulle jag bli det?
Jag vilseledde dig. Nej, jag ljög.
-Det är förståeligt. -Va?
Många av våra konflikter är onödiga.
Inte bara mellan dig och mig, utan människor i allmänhet.
Du har all rätt att vara arg på mig.
Arg...
Det finns ingen poäng med den känslan.
-Ni är så övertygande. -Tack.
Med vad?
Det är jag. Ni kan sluta spela.
Vilseledande är onödigt.
Vad du ser är vad du får.
-Man får det man får. Jag ångrar inget. -Bra sagt.
-Vi trivs bra här, Sticky. -Ja.
Det kommer du också att göra.
Ni jobbar inte under täckmantel.
Han kom åt dem. Allihop.
-Precis som... -Constance!
Jag undrade vart ni tog vägen.
Jag fattar. Ni saknar den gamla Constance.
En bitter personlighet formad av lidande.
Ni gillar inte nya Constance.
Hon gör er nervösa, vilket är det sista hon vill.
-Nej, det är inte det. -Inte alls.
-Nya Constance är uppfriskande. -Vi gillar henne.
Det är de vuxna vi oroar oss för.
Vi måste väcka dem.
Det är naturligt att vilja att andra ska vara lika olyckliga som ni.
-Vi är inte olyckliga. -Jag ska inte driva det vidare.
Vi vill att de ska vara sig själva.
De är sig själva. Jag är mig själv.
Garrison, skapade tekniken för att frigöra det sanna jaget.
Jag förstår det nu.
-Gjorde Garrison det här? -Hon var hjärnan, förstås.
Om nån vet hur man upphäver det, så är det hon.
Men hon har gömt sig.
Vi behöver inte henne. Jag fixar det.
Kate gör mig lycklig. Hennes frenetiska aktivitet.
-Garrisons anteckningsbok? -Stal du den?
Garrison och teknologi går inte ihop.
Skrifter av ett galet geni.
Det ser deprimerande ut. Jag ska hitta nåt positivt.
Det här är oacceptabelt.
Det är störande. Det är oroande för vårt samhälle.
Det väcker frågor som inte behöver ställas.
-Vi förstår. -Absolut.
Om nån klagar på stel nacke,
värk, en åkomma, ett litet stick,
måste de stanna i sina hytter.
-Absolut, utom synhåll. -Osynliga.
Det är för deras eget bästa.
-Så vi kan ta väl hand om dem. -Självklart.
-Så omtänksamt. -Tar alltid hand om alla.
Jag antar att läkarens behandling inte har gett några resultat?
-Inte än. -Herregud.
Ni får allt ni behöver för att fixa det här.
-Vi jobbar på det. -Vi är fixare.
Fixa det!
Jag har inte tid med alla dessa intrång.
Barnspionerna som Jeffers plockade upp
sa att fler är på väg. Fixa det också.
-Ska bli. -Ska bli.
Dr Curtain, med tanke på personalsituationen.
Vi ser ett behov av kvalificerade individer.
Bevisade vinnare.
Som till skillnad från tidigare personal tenderar
att omedelbart dela all relevant information,
-hur illa det än må vara. -Poängen, tack.
Problemet med... sovarna är inte bara lokalt.
Liknande rapporter har kommit från hela världen.
Från vår grupp. Utövare av ert system.
Liknande rapporter.
Ett samband.
Det är inte samma sak som en orsak, eller hur?
-Självklart inte. -Det har ingen betydelse.
Vilket någon som är redo för en ledarroll
instinktivt skulle greppa.
Nu ska jag förbereda mig
för direktsändningen av våra expansionsplaner.
Ni två ska gå tillbaka till firandet
och hålla utkik efter symptom.
Och nästa gång, kom inte med ett problem som ni inte kan lösa.
-Jag sa ju att vi måste välja rätt läge. -Du deltog fullt ut.
-Jag trodde att du var död. -Constance!
-Jösses. -Jag är glad att du inte är det.
Jag är så glad att se dig.
Var är alla andra?
Viskaren, hjärnrensaren.
-Allt finns här. -Men inget om lycka.
Kate, gå tillbaka till Viskaren.
"Viskaren är utformad för att skapa oro och missnöje."
Här under står det: "Det omvända är alltid möjligt."
Vad är det?
Hon pratar om hur synnerven triggar förändringar i prefrontala barken.
Synnerven? Det är vägen in, så det kanske också är vägen ut.
Optik. Som att lysa nån i ögonen?
Precis.
En ultrakoncentrerad ljusblixt på rätt våglängd
kan chocka fotoreceptorerna i ögat.
Det kanske kan få hjärnan att börja om.
Jag kan bygga nåt,
men jag behöver nåt starkare än ficklamporna.
Det var en fotograf där inne. Hon tog bilder med blixt.
Jag har stulit flera föremål på sistone.
TITTA HÄR BLIXT
KRETSKORT
-Du kan fästa batteriet där. -Ja.
Jag behöver nåt som utlöser en slutare.
Något litet, rörligt, byggt för att hålla.
-Tänk om det inte fungerar? -Positivt tänkande, Sticky.
-Tror ni att det funkar? -50/50.
Kanske 40/60?
Det är ganska bra.
Är de här?
Ja.
Det här var oväntat.
Nu testar vi den.
Var är min pappa? Vi börjar med honom.
Du tänker för mycket.
Nej, jag tror inte det. De stirrar ut i intet.
Jag vet att jag borde känna nåt men det gick inte, vilket skrämde mig.
Jag kände åtminstone den skräcken.
Vi kan inte göra nåt åt det nu.
-I det här ögonblicket. -Ja.
-Det är nog sant. -Njut av musiken.
-Det gör jag. -Och vänd.
Katey! Du kanske borde vara med.
Du kommer att gilla det.
Jag håller mig till modern jazz och walesisk folkmusik.
Just det.
Jag har gjort en sak åt dig.
Mycket omtänksamt.
Vad är det?
Wetheralls världsåskådningstvätt.
Titta genom okularet, vrid vredet och njut av showen.
Du är en fantastisk person, Kate Wetherall.
Jag har starka gener.
-Kom igen. Titta nu. -Okej.
-Jag ser inget. -Vrid vredet.
Du försökte medvetet vilseleda mig.
Lögner om ett uppdrag är fortfarande lögner.
Ja, det är de.
Det fungerade.
Gav jag dig intrycket av att jag inte har några krav?
Förlåt.
Hej! Du verkar glad, som sig bör.
Du verkar ha acklimatiserat dig.
Det har jag. Verkligen. Jag älskar det.
Jag vill visa dig en sak.
Titta här.
-Okej. -Vrid vredet.
Vad är det jag ska se?
Vrid vredet. Det är magnifikt.
Du måste se det här.
-Kan det vänta? Jag njuter här. -Absolut inte.
-Jag njuter, sa jag. -Lita på mig.
Och det gör jag, med mitt liv. Okej, bara lite snabbt.
-Yang Chai. Tog han precis på sin nacke? -Han kliade sig i örat.
-Vänta. De där barnen, är de... -De är spioner.
De är spioner.
Välkommen tillbaka.
För mycket perspektiv.
Fel perspektiv.
-Perspektiv på perspektivet. -Ja.
Vad är det för föremål?
-Jag vet inte, men det är oroande. -Besynnerligt misstänksam.
Herr Benedict, nu.
Vad är detta?
Vrid vredet.
-Min axel! -Din axel!
-Den är ur led! -Håll ut!
-Det är bara axeln, men tack! -Okej.
Du ska få hjälp.
Det var en konstig impuls.
-Han vred inte om i tid. -Vi måste sticka nu.
Var är Constance?
Vi måste ta oss härifrån.
Jag har blivit välbekant med budbilssituationen.
Vi hoppar in i en sån och ser oss aldrig om.
-Nej, vi kan inte åka utan min bror. -Det kan vi absolut. Vi måste.
Tvingande omständigheter. Barnen är med oss nu, sir.
-Herr Benedict har rätt. -Tack.
Curtains organisation växer snabbt.
-Får hon rösta nu? -Det får hon.
Jag antar att det är sant.
Han får fler anhängare varje dag.
Och fler har fallit i komae.
Det är plural för koma.
Jag såg det hända en man i stora salen och många andra.
Det kan hända alla i hans program. Det är en bieffekt.
-Känner Curtain till det här? -Ja.
Och han går fortfarande vidare med sina expansionsplaner.
-Det gör han. -Vi måste få bort Curtain omedelbart.
Bästa sättet att stoppa en orm är att hugga huvudet av den.
-Nej. -Då kan ni vara tillsammans.
-Det är en bra plan. -Trots att han är en orm utan kropp.
Kom, kom, kom.
Nu tar vi honom.
Ursäkta mig. "Vi"?
Det kallas sammandragning. "Låt oss."
Oss.
Publiken, inta era platser. Vi sänder live om tio minuter.
Det är inte bara för alla andra.
Du kan också, välja fröjd och glädje.
Du kan också välja lycka.
Använd en glad lins.
En glad lins.
Välj lycka.
Välj...
Vad är det?
-Blomsterbud. -Va?
Jag förstår.
Blomsterbud?
Pilen doppades i duskört, som tekniskt sett är en blomma.
Självklart.
-Försiktigt, Milligan. -Självklart.
Här är adressen.
-Jag hoppas att han sover tungt. -Ja.
Med en rejäl dos duskört borde han sova i några timmar.
Bra, för vi har en lång resa framför oss.
Hallå där. Stanna!
-Dr Curtain? -Dr Curtain, är du där?
Han har blivit kidnappad!
Kalla in de grå!
Undertexter: Louise Bengtsson